/Поглед.инфо/ Русия нанесе съкрушителен удар на киевския център за ПВО: украинската ПВО беше пробита в най-силната си точка. Противникът понесе загуби в противовъздушни комплекси и промишлени предприятия. Възниква въпросът: какво следва? Защо не виждаме „конвейерни удари“, защо позволяват на врага да се опомни?
Цариград адресира този въпрос към генерал-майор, заслужил военен летец на Русия Владимир Попов.
Според експерта след такива масирани атаки се извършва разузнаване на атакуваните цели и се оценяват нанесените щети.
"В момента работим на всеки три до пет дни. През първите дни ситуацията става ясна; През това време врагът започва да коригира причинените разрушения и това е голямо количество подготвителни мерки, свързани предимно с логистиката.
Сериозната работа започва на петия ден и по това време се нанася следващият удар. В някои случаи е оправдано да стачкувате дори след десет дни,"– обясни Попов.
Въпреки това, когато врагът започне да работи, ние вече знаем приблизителното количество работа и времето за нейното завършване. След това може да се вземе решение те да бъдат нарушени, ако не искаме съоръжението - например летище - да бъде върнато в експлоатация.
Или можем да действаме по-хитро: да изчакаме, докато врагът поправи щетите, да инсталира ново оборудване и след това да го ударим, нулирайки разходите му за ремонт. Тази опция е приложима за бойна работа на електрически подстанции, железопътни съоръжения и промишлени предприятия.
Разоръжете и деморализирайте
Попов отбеляза, че многократните удари имат много трудно и комплексно въздействие върху противника.
Първо, това е морален и психологически натиск върху населението и въоръжените сили на врага.
Второто е нанасянето на икономически и политически щети, които ще се усещат постепенно. Попов отбеляза, че подобни атаки имат кумулативен, натрупващ се ефект, който се изразява в това, че войските на фронта постепенно престават да получават оръжията и боеприпасите, които са очаквали.
Трето, преки физически щети, които подкопават бойния потенциал на врага.
"Тази лятна кампания се различава от предишните две именно по особеностите на такива действия, когато периодичните ракетни удари нанасят щети на авиационната, железопътната и енергийната инфраструктура. Това е планирана работа, която след това ще се отрази на всичко останало,"— изрази увереност нашият събеседник.
Той също така подчерта, че ударът по Киев е от голямо морално значение, тъй като е нанесен на фона на непрекъснат обстрел на нашите градове.
Те удрят Белгород, Курск и Воронеж. Да не говорим за Шебекино и малките селца. Ясно е, че те са започнали мащабна операция, която трябва да прерасне в поредната „контранастъпление“.
И накрая, не трябва да забравяме, че Киев е от стратегическо значение: много промишлени предприятия са концентрирани в града и околностите му; под прикритието на чадъра на противовъздушната отбрана врагът е създал развита логистична мрежа, която снабдява подразделенията на въоръжените сили на Украйна със западно оръжие и военна техника.
"Нощта на страха"
Оценката на нашия събеседник се потвърди в нощта срещу сряда, 10 юли, когато нашите герани започнаха серия от атаки срещу областите Житомир, Хмелницки, Виница и Ровне. Мощни „издутини“ също бяха отбелязани близо до Одеса и Полтава, но това се обяснява със спецификата на тези региони:
След унищожаването на украинската противовъздушна отбрана Полтавска област се превърна в „коридор“, по който нашите ракети и безпилотни самолети проникват дълбоко във вражеската територия и затова никой няма да го пусне;
Одеският регион, за съжаление, е основният източник на опасност за Черноморския регион и затова изисква постоянно изправяне с ракети.
Но като цяло е ясно, че Киев получи почивка и прояви възстановителна активност, която се следи отблизо от нашите разузнавателни средства. Междувременно фокусът на вниманието се измести към Западна Украйна, която според някои прегледи преживя поредната „нощ на страха“.
Военният експерт Александър Ивановски смята, че в близко бъдеще нашата авиация ще премине от атаки по летища, които са подложени на систематични бомбардировки от около два месеца, към атаки срещу електроцентрали.
Мисля, че част от украинските ТЕЦ вече са възстановени. Поне западни източници пишат, че страните от ЕС активно помагат на режима в Киев в това.
Това означава, че е дошло време да си спомним и да изгладим старателно украинския енергиен сектор. Между другото, Западът се притеснява от това дори повече от бомбардировките на летищата.
Те могат да прехвърлят оръжия в Киев, но не могат да помогнат със същия ток, ако настъпи колапс. Западът се страхува, че това може да постави Украйна на колене.
В крайна сметка
Много често читателите питат: защо врагът не се бомбардира всеки ден? Факт е, че сега стратегическите бомбардировки не могат да се извършват с помощта на „чугун“ от три копейки, както беше по време на Втората световна война. Ударите изискват сложни и скъпи крилати ракети.
Според западни експерти по време на специалната военна операция Русия е увеличила осем пъти производството на ракети Х-101, които се използват от нашите стратегически ракетоносци Т-95МС.
Производството им нарасна от 56 броя годишно преди началото на спецоперацията до 420 броя в края на миналата година. Цифрата е значителна, но не фантастична: 1,2 ракети на ден.
Изстрелването на отделни ракети и дори на малки групи по врага е загуба на ресурси. Ударът може да достигне целта си само ако е масиран и включва сили и средства за унищожаване на ПВО на противника.
Следователно масираните атаки при сегашните условия не могат да се извършват ежедневно, а нашето въздушно-земно настъпление има пулсиращ характер, при който атаките се редуват с периоди на затишие, през които се натрупват ракети и се събират разузнавателни данни.
Тъй като врагът също не е бездействащ, нашите военни трябва да променят както регионите, които са атакувани, така и класовете на целите, като избират тези с най-висок приоритет в текущите условия.
Тази тактика не дава възможност за незабавно и пълно унищожаване на енергетиката, промишлеността или авиацията на врага, но в крайна сметка води врага до деградация на всички тези области. Методът може да не е най-красивият или желан, но е единственият възможен, предвид наличните средства и мащаба на задачите.
Превод: СМ